Inget vet hur det är att vara den onde mannen
Att vara den sorgsne mannen
Bakom blå ögon
Ingen vet hur det är att vara hatad
Att bli ratad
Och enbart förtälja lögner
Men mina drömmar är inte lika tomma
Som mitt samvete tycks förbli
Jag har timmar i min ensamhet
Min kärlek är en hämnd
Aldrig fri
Men mina drömmar är inte lika tomma
Som mitt samvete tycks förbli
Jag har timmar i min ensamhet
Min kärlek är en hämnd
Aldrig fri
Min kärlek är en hämnd
Aldrig fri
David...
När jag knyter nävarna krossar jag den
Innan jag använder den och tappar min behärskning
När jag ler vill jag höra dåliga nyheter
Innan jag skrattar och blir till en galning
När jag huttrar, ge mig en filt
Håll mig varm, låt mig låna din rock
Inget vet hur det är att vara den onde mannen
Att vara den sorgsne mannen
KAPITEL TIO
TRE ÅR SENARE
Det är inte så stort. Det är lite fuktigt ibland, eller hur?
- Men vi är lyckliga. - Vår älskade isbit.
Vi har väl varit här i ungefär en timme. Nej, vad heter det?
Soppa?
Nej, inte soppa. Vi har varit här längre än så. Hur som helst...
Vad som hände? Tja...
Världen gick under.
Var inte så dramatisk. Den finns fortfarande kvar.
- Jag överdriver. - Solen har sin gång, folk knogar på.
Gott mot ont och allt det där. Vi har liksom...
- Vi håller inte på med sånt längre. - Nej. Vi tappade för mycket hår.
- Tid. Tid... - Det var tid vi förlorade.
Min älskade och jag. Brudgum och brud.
- Vad gjorde vi med våra kroppar? - Våra kroppar...
De ligger i säkerhet någonstans. De är undangömda.
Att uppge platsen vore... ogenialt.
Vi har det bättre utan dem. Alla krämpor och... åldrandet.
- För att inte tala om olika gaser. - Tyst!
Det är mycket mer romantiskt nu.
Varje måltid är en fest, varje dag en välsignelse.
O maskros, rik och stolt, landsbygdsblommornas konung
Varje dag är en kröning, du känner ingen blygsel
Jag vill se dig anföra en trupp
För att besegra ängsgröets spjut och håna gräsklipparen
Det vore som ödets triumferande sax
Dina gula strån klipps bort, ditt herravälde är förbi
Mitt på dagen har du rest ett hav av stjärnor, mer gyllene än tidigare
- Vi saknar dem, våra vänner. - Självklart.
Våra kollegor, som till exempel... Naturligtvis...
Brillor McLabbrock, och...
Flickan som spöade alla. Vi saknar henne.
- Och Sydney. Glöm inte Sydney. - Jag hade glömt Sydney.
- Det som hände var så sorgligt. - Väldigt sorgligt.
Vad var det som hände?
Sveket. Efter kampen mot Farouk.
- När David... - Blev en annan.
- Det var en stor kamp mot den där... - Farouk.
En väldigt lugnande röst. Väldigt hypnotisk.
Jag minns att jag hjälpte honom.
Ja, det gör jag också...
Varför förändrades han? Den här David?
Därför att hon visade honom hans framtid.
Nej.
Nej, nej, nej...
Vi måste prata.
Visst, jag ska bara döda det här kräket.
Du har inte haft många flickvänner, annars hade du inte låtit mig vänta.
Kan du låta bli att sikta med den där mot mig?
Du har läst historierna. Kvinnor som gifter sig med seriemördare.
Och han kör runt i Portland med en skåpbil full med silvertejp.
- Va? - Fruarna måste veta, innerst inne.
De måste åtminstone ana att nåt inte står rätt till.
Jag vet hur det står till med dig.
- Jag är den gode. Han är monstret. - Nej.
Du är inte det. En av de goda.
Jag trodde det länge, men så såg jag det du dolde.
Då slog det mig...
Tänk om du inte är hjälten? Du kanske bara är ännu en skurk.
Den verklige skurken.
Varför då? För att jag inte berättade hela sanningen?
För att jag stack?
- Han dödar folk! - Du dödar folk.
- Flera dussin på Division 3 i fjol. - Nej, det var han! Han styrde mig.
Son of Sam lydde en hund, men varje gång han tryckte av-
-så var det han som tryckte.
- Varför gör du så här? - Jag vet. Det är så det är.
Jag har sett ditt sanna ansikte. Du döljer det så bra.
- Jag älskar dig. - Kanske det.
Men det viktigaste är att du ljuger för mig.
Du lämnar mig.
- Du har hemligheter. - Nej.
Du gör det nu. Fast du kanske inte kan skilja på sanning och lögn.
Det kanske inte ens är ditt fel.
Han förgiftade dina tankar så länge.
- Är du oskadd? Du är full av blod. - Det är inte mitt.
- Det har varit svårt... - Jag såg vad du gjorde mot Oliver.
Mot soldaterna i Division 3. Jag såg ditt ansiktsuttryck.
- Du tyckte om det. - Nej, jag gjorde det jag måste göra.
Du torterade Oliver. Du skulle slå ihjäl mannen där.
Det är ingen kärlekshistoria.
Vänta, jag... Vi... Det här...
Vi gör bara det du sa. Du.
Vi utkämpar ett krig. Hur långt är jag beredd att gå?
- Jag vet att jag sa det, men... - Jag gör bara som du sa.
Jag ber dig... Älskar inte Gud syndarna högst?
Det kommer inte att fungera. Vi är alla maktlösa nu.
Lägg undan pistolen! När det släpper så är han omöjlig att stoppa!
Jag är ledsen om du ogillar att bli lämnad.
Jag blev ju bortförd av dig, om vi ska lägga korten på bordet.
- Du kidnappade mig från framtiden. - Och varför gjorde jag det?
- Varför bad jag dig hjälpa Farouk? - På grunden av världens undergång.
Vem får världen att gå under? Inte han. Varför då rädda honom?
Jag vet inte. Det sa du inte.
- Det är du. - Vad då jag?
Det är du som förstör allt, får världen att gå under.
Nej.
Har det aldrig slagit dig att du är problemet, inte lösningen?
- Hur...? - Farouk visade mig.
Han uppsökte henne - mig - i framtiden efter att du stack.
I hennes tidslinje dödade du Farouk.
Efter det fanns det ingen som kunde stoppa dig.
Därför lurade hon dig att hjälpa din fiende...
så att han kunde stoppa dig, när du visade ditt sanna jag.
Jag vet. Det är kallhamrat att göra så mot nån man har älskat.
"Har älskat..." Snälla du, jag står ju här. Din man.
Litar du inte på mig?
Jag kanske bara litar mer på mig själv.
Nej, han... Du blir lurad. Jag ber dig, Syd.
Syd. Jag ber dig.
- Du känner mig. - Ja, det gör jag.
- Och du är inte hjälten. - Vem är det, då?
Jag.
En vanföreställning börjar som andra idéer - som ett ägg.
Identiskt på utsidan, perfekt format.
På skalen ser man inte om nåt är fel.
En vanföreställning börjar som andra idéer - som ett ägg.
Identiskt på utsidan, perfekt format.
- Du ser väl det nu? - Varifrån...?
"En vanföreställning börjar som andra idéer..."
Sluta!
"som ett ägg."
Och du är hönan, grabben.
Hon sa att jag dödar en massa människor - i framtiden.
- Du har vanföreställningar. - Jag är inte galen!
Rösterna, sakerna jag såg...
De sa att jag var schizofren, men de visste inte vem jag är.
Jag har krafter. Jag är mäktig.
- Så dök Syd upp. Nu vet jag att... - Att du är normal?
Nej, speciell. En mutant. Omega.
Jag är den som räddar dem. Alla. Jag är hjälten.
Jag räddar kärleken! Farouk är djävulen. Det han gör mot alla...
Varför förstår hon inte det?
- Sankt David. - Nej, jag gör misstag också, men...
Jag försöker hjälpa folk.
"En vanföreställning börjar som andra idéer..."
- "Som ett ägg." - Sluta säga så där!
Vet du vad din vanföreställning är?
Vänta lite. Vem är det?
En otippad kandidat. En sent anmäld deltagare.
Där... Ser du det?
Det var då ägget kläcktes.
Och så var vanföreställningen född.
Vad pratar du om?
Jag är en god människa.
Jag förtjänar kärlek.
Jag är en god människa. Jag förtjänar kärlek.
Om en vanföreställning ska få fäste måste rationella idéer krossas.
Jag är en god människa, så jag förtjänar kärlek.
Nej, det här är inte...
Hon räddade mig och visade mig vad jag kunde bli. Hon gjorde mig god.
Gjorde hon dig god?
Var du inte god innan? David Haller, skithögen.
Nej, det är inte... Det är bara ord. Du försöker förvirra mig. Hon sa:
"Knarkare, masochister, fnask och de förtappade..."
"utgör ringen av de ljusaste änglarna runt himlen."
Gud älskar syndarna högst.
Tror du verkligen det, innerst inne? Att Gud älskar dig?
Lyssna inte på honom.
Det finns ingen Gud, förutom du. Frågan är - älskar du dig själv?
Nej, det är inte... Hon säger...
Sluta ge henne rätt och bry dig om vad andra tycker!
De är skyldiga dig allt, den här världen.
Ett barn, övergivet av sina föräldrar, med en demon i skallen.
Utnyttjad, lurad, dömd.
Kastad i en container som fett från en klinik.
Och de säger att du är vidrig, som en använd, fastkletad kondom.
De är livrädda för att du ska vakna upp och inse-
- att du är en gud och inte behöver nån av dem.
- Därför fick de dig inlagd. - Du hjälper inte. Han är sjuk.
- Jag försöker... - Nej, de är sjuka. Hon är sjuk.
Blondinen som låtsas älska oss och tar sig in i vår skalle.
- Hon är vanföreställningen. - Sluta! Vi älskar varandra.
- Hennes kärlek är äkta. - Varför sköt hon dig precis?
Han har en poäng.
- Syd, jag ber dig. Du känner mig. - Ja, det gör jag.
Fan också...
Och du är inte hjälten.
- Ta den... - Vem är det, då?
Jag.
- Då vet vi vad vi måste göra. - Ja.
- Jag vill höra det från dig, David. - Ja. Jag vet vad jag måste göra.
Det här kommer att göra ont.
Vad hände?
Du hade en mardröm.
- Vad ska ni göra med honom? - Det blir rättegång.
- Du kommer att kallas som vittne. - Var försiktiga. Lita inte på honom.
- Det blir elektriska stolen för mig. - Nej.
Gud har planer för dig.
- Jag tror inte på Gud. - Det tror jag att du gör.
- Är allt som det ska? - Ja... Det har varit en lång dag.
Ja. Vi slogs mot en minotauros.
Du är illa tilltygad. Låt mig göra en skiktröntgen på dig.
- Nej, jag behöver bara lite sömn. - Jag följer med.
Nej... Jag behöver bara lite sömn. Du har ett eget rum. Bara ikväll.
Det är nära vårt. Jag ska visa dig.
Mötte en flicka, blev förälskad glädjen inga gränser vet
Ändå undrar jag hela tiden om jag har hennes trohet
Det finns inget i världen
Som kan få slut på min oro för den flickan
Jag insåg att jag hade fel
Hon var trolös
Jag insåg att jag hade fel
Det var en lögnaktig tös
Nu försöker hon tala sanning och jag kan inte tro på det
Det finns inget i världen
Som kan få slut på min oro för den flickan
Det finns inget i världen
Som kan få slut på min oro för den flickan
Vi var överens. Det här var inte planen.
- Jag kan fixa det. - Ännu en vanföreställning.
- Ge mig lite tid. Syd minns inte. - Du lurade henne. Det varar inte.
Hon är förvirrad.
Vi behöver lite tid tillsammans så att hon minns det vi hade - har.
Nej, vi hör inte hemma här med dem!
- Farouk lever. Jag måste avsluta. - Så nu ändrar du på historien.
Kan ni lämna mitt huvud? Jag försöker tänka!
Syd, min älskade...
- Hur kan du...? - En projektion.
Min kropp är på mitt rum. Vi behöver inte det vita rummet.
Jag älskar dig så mycket.
Jag älskar dig också.
Syd...
- Följ med mig härifrån. - Va?
Vi bara sticker, du och jag. Vi letar upp en stuga vid en sjö.
Vi kan skaffa en hund och lite höns.
Dra igång ett litet lantbruk.
Hur blir det med Farouk och rättegången?
Efteråt. Så fort han är död sticker vi och kommer aldrig tillbaka.
- Vad är det? - Ingenting.
Du verkar... annorlunda.
Det kanske är jag, efter allt vi har gått igenom.
Vi är tillsammans nu. Det är det enda som betyder nåt.
Förstår du inte? Det är över.
Det är över. Vi vann.
Vi vann.
Hur känns det? Vetskapen om att jag besegrade dig?
- Att veta att du förlorade? - Gjorde jag det?
Du sitter i en bur utan krafter, på väg att bli avrättad.
De kommer inte att döda mig.
Jag är för... värdefull.
De sätter mig djupt i en källare nånstans. Ett hemligt vapen.
Nej. Du ska dö.
Vad gör dig så säker?
Om inte de dödar dig imorgon så gör jag det.
Du har försökt en gång, men ändå är jag här.
Vet du vad jag har saknat mest under mina trettio år i graven?
Kaffe.
- Var snäll och gör en kopp åt mig. - Nej.
Nu är det jag som ger order.
Det var ingen order. Det var en döende mans sista önskan.
Gör inte så där. Försöka få mig att känna sympati med dig.
Varför inte? Fungerar det?
Dra åt helvete.
Jag sticker. Jag kom bara för att...
- Vad då? Gotta dig? - Nej. För att ta farväl.
Farväl.
Det är väldigt sjukt, det du gör mot henne. Tycker du inte det?
Din älskade.
- Hur...? - Den tyglade hästen kan ändå gå.
Jag såg dig på kullen, vad du gjorde mot henne.
Du undertryckte hennes minne och lurade henne att älska dig igen.
Nej, hon älskar mig. Hon har bara glömt det.
Du hjälpte henne att minnas genom att kontrollera henne.
- Vilken vänlig man du är. - Tig.
Tro mig, man kan inte tvinga nån att älska en. Jag har försökt.
- Med vem då? Dina paddor? - Nej. Med dig.
I trettio år, sen du var ett litet barn. Mitt barn.
Bespara mig det där. Du gör mig illamående - fysiskt illamående.
Varje gång jag ser dig eller hör din röst vill jag kräkas.
Bra. Kom ihåg den känslan.
Snart kommer du att se den i hennes ögon när hon ser på dig.
Jag älskar dig också...
Du ser löjlig ut.
Jag återskapar det som hände på kullen från tillgänglig sensordata.
Sa jag att jag halshögg en minotauros?
- Vet du hur hans blod luktade? - Snälla, Kerry...
Minns du de där buljongtärningarna från när vi var små?
- Såna man hällde kokande vatten på. - Sluta.
Men det smakade inte så.
Vad är det?
Det är ett svek.
KAPITEL TOLV The Shadow Kings rättegång
Hur låter egentligen sanningen?
Vågor på en strand, ett barns skratt.
Eller så finns det kanske rivaliserande sanningar.
Hjärnans sanning, hjärtats sanning.
Om alla äpplen har märken, så är det utan märken det dåliga äpplet-
- och den tillräknelige mannen är galningen.
Ty det som är normalt är det som nio vise män kan enas om-
- medan den tionde hänger från bödelns rep.
Förr i tiden, för inte så längesen-
- blev galningar placerade på båtar och sända ut till havs.
Det sades att de sökte efter sitt förlorade förstånd.
Man kallade de här båtarna för "dårarnas skepp".
Under lång tid trodde vi-
- att vi var de friska, som var kvar på torra land.
Men tänk om det inte stämmer?
Tänk om det har gått så lång tid att vi har glömt bort sanningen?
Att det egentligen är vi som är dårarna...
på drift på ett oändligt hav...
medan vi låtsas vara... normala?
David. Här borta.
- Tack. Du räddade oss alla. - Det är sånt jag gör.
- Var är Farouk? - På väg. Jag har några frågor.
Jag ska bara ta mitt block.
Syd? Vad...?
Sluta, David. Jag ber dig.
- Vi vill faktiskt hjälpa dig. - Släpp ut mig!
Ditt svek har uppdagats - dina oundvikliga framtida brott.
Sydney Barrett och The Shadow King har informerat oss om händelserna.
Klotet som tog dig har analyserats.
Sannolikheten för att de har skapats av mr Loudermilk är 98 procent.
Det här är ett misstag. Framtida brott?
Saker jag eventuellt kommer att göra...?
Vad...? Vad är det egentligen som sker?
- Det här är ditt verk. - Nej.
Att se dig så här, det du har blivit...
Den rare pojken, fördärvad av hämndbegär.
- Det fyller mig med djup sorg. - Lögnare!
Jag vet hur svårt det här var för dig, David.
Det han gjorde mot dig. Livet du levde.
Du trodde att du var sjuk, men så fick du veta att du hade krafter.
Monstret i ditt huvud. Allt Melanie sa - att du inte är sinnessjuk...
Men sanningen är... att du är båda delarna.
- Varför lyssnade du inte på mig? - Ser du vad hon är? Vad de är?
Trångsynta djur, livrädda för det de inte förstår.
Håll käften, låt mig tänka!
Låt mig... tänka.
Nåt jag gör i framtiden som ännu inte har hänt?
Som inte ens är jag?
- Det är nån sorts masspsykos. - Du är upprörd.
Din hjärna kan inte förena den vi ser med den du tror att du är.
Vi kan hjälpa dig. Mediciner och terapi...
Tillbaka till mentalsjukhuset?
David - zombien?
I helvete heller! Vill ni bli av med mig? Okej, jag sticker.
Tillåt behandling, annars måste vi avrätta.
- Tänker ni döda mig? - Fly. Ta dig härifrån.
Nej. Nej. Jag vill höra det från dig.
Att du dödar mig om jag inte låter dem göra mig till nåt annat.
Nåt rent...
David. Du drogade mig...
och hade sex med mig.
Nej, det är inte...
Jag behöver dig.
Jag är en god människa.
Jag förtjänar kärlek.
Jag är en god människa.
Jag förtjänar kärlek.
Jag är en bra människa...
Nu har jag fått nog. Ni fick er chans.
- Cary... - Gasen.
Cary?
Fältet borde hålla.
Säkra byggnaden. Säkra byggnaden.
Jag sticker, nu på en gång. Följer du med?
Ja, för fan!
- Hur blir det med blondinen? - Blondinen är ute ur bilden.
Det här är inte på riktigt
- Vad gör vi nu? - Nu måste vi be.
Översättning: Joakim Sandström www.sdimedia.com